Du är redan skyldig två månaders hyra.
- Den är min och du tar den inte. -Läs testamentet. Det står tydligt.
"Utsedd god man avgör vad som ska ske med ägodelarna."
- Han hör inte ens till familjen. -Kanske inte.
Mamma tyckte väl att Lou bättre klarar av obehagliga detaljer.
Obehagliga detaljer? Vad har jag sysslat med de senaste elva åren?
Lagat mat, diskat, torkat upp urin! Obehagliga detaljer?!
- Din syster skrev inte testamentet. -Vi försöker hjälpa dig.
Låt bli!
Richie! Gå och sätt dig på soffan.
Så fort vi fått bevakningsbevis säljer vi våningen-
-och alla tjänar en hacka.
Vi vet hur mycket du älskade mammas bil, så den får du.
Tar ni mitt hem ifrån mig och ger mig en 20 år gammal bil?
Absolut! Vi drar beloppet från vinsten på våningen.
Vad är ni för några? Inser ni att jag inte har nånstans att ta vägen?
Lou och jag diskuterade, och vi som har så fullt upp skulle behöva nån-
-som lagade mat, diskade och passade Richie.
Eleanor, hjälp mig! jag måste kissa.
Richie, inte nu!
- Försvinn från mitt hem! -Som du vill. Rätten får sköta det.
Lämna mitt hem!
Kom, lilla gubben.
Här, gubben, följ med pappa.
Flytta hem till. oss, Nell.. Du anar inte hur tufft det är där ute.
Nej, Jane, du anar inte hur tufft det var här inne.
ORDNING OCH REDA SKA DET VARA
ja, det är Eleanor.
Va r?
SÖMNPROBLEM? PERSONER SÖKES
VACKERT HUS I BERKSHIRES PSYKOLOGISK STUDIE
jag ser den.
-"Försökspersoner, 900 i veckan." -Så här går det till...
Grupperna består av människor som har helt olika temperament.
- Och alla lider av sömnlöshet. -Snygg översikt...
Klassiskt fall. av beroende - men vi söker de som är Lättpåverkade.
Mamman dog för två månader sen. Hon vill göra detta.
Vad tycker du, Mary? Vad säger din intuition?
- Jag skrev mina favoriter överst. -Vad har vi mer?
"Låg självkänsla, hög narcissism, kronisk känsla av tomhet."
"Identitetskrisen" Bra, mycket bra.
- Är det dit vi ska? -Hill House. Perfekt, inte sant?
- Hill House-projektet... -Min forskning kräver det.
Hör på! Visst, att studera fruktan är ju en viktig och spännande idé.
- Men som chef här kan jag inte... -jag vet att ni undviker såna frågor.
Men vad är fruktan? En serie reaktioner på ett givet stimulus.
Hög puls, häftig andning och adrenalinavsöndring!
Det enda problemet med fruktan är att det inte passar sig...
Hjälper svettiga händer inför chefen? Hjälper hög puls vid anlagstest?
Vår medfödda reaktionsförmåga används fel. Hur kommer det sig?
Visst undrar man-
-men sån forskning kan ju inte vara etisk eller ansvarstagande.
- Du lurar ju hit sömnlösa personer. -Det krävs en trovärdig grund.
Via "sömnlöshetsstudien" kan jag undersöka hur fruktan styr beteendet.
Man berättar ju inte för råttorna att de är i en labyrint.
Vad vill du?
- Är ni mr Dudley, portvakten? -ja, det är jag. Vad gör du här?
Jag är i dr Marrows grupp. jag skulle träffa mrs Dudley...
- Är hon här? -Vad tror du?
Varför behöver ni så många kedjor?
Det är en bra fråga. Vad är så särskilt med staket?
När man ser en kedja känner man sig tryggare. Vad kan det bero på?
Mrs Dudley?
Hallå?
Mrs Dudley?
Hallå?
Hallå? Mrs Dudley?
Herregud!
- Eleanor Vance. jag är med i... -Dr Marrows grupp.
- Du är den första. -jag hörde ljud så...
Man kan inte både laga mat och öppna dörren.
- Är ni mrs Dudley? -Än så länge. jag visar dig ditt rum.
Den här vägen.
Det röda rummet, du blir första gästen i Hill House sen mr Crain dog.
Jaså?
- De här är vackra. -Visst, men det är mycket att damma.
Jag har aldrig sett något så fint. Ni måste älska att jobba här.
Jag ställer fram middag klockan sex. Du kan själv ta för dig.
Frukosten är klockan nio. jag är ingen servitris åt folk.
Jag finns inte här efter middagen - inte sen det mörknat...
jag ger mig av innan mörkret faller.
Vi bor i stan, 15 km bort, så det finns ingen här om ni behöver hjälp.
Vi skulle inte ens höra er på natten.
- Varför skulle vi behöva hjälp? -Ingen hör, ingen är närmare än stan.
Ingen vågar sig närmare - på natten, i mörkret...
Du ska bo i den nordliga flygeln.
Hej! Bara lugn. jag har inte "packdille".
Att be folk hjälpa till att bära är ett simpelt försök att få nya vänner.
- Här... Jag heter Theo. -Eleanor, fast alla kallar mig Nell..
Jaha, Alla-kallar-mig-Nell, älskar du inte stället?
Det gör jag! Charles Foster Kane möter familjen Munster eller nåt...
-jag gillar dina stövlar. -ja, visst är de fina.
Prada. Milano, inte New York - men de är rena pinan...
Fast det är ett litet pris för så häftiga stövlar.
Det är för grymt!
- Helt grymt. -jag ställer fram middag klockan sex.
Frukosten är nio.
Jag finns inte här efter middagen - inte sen det mörknat...
jag ger mig av innan mörkret faller.
- Ingen finns här om ni behöver hjälp. -Vi hör er inte ens.
- Ingen hör, ingen är närmare än stan. -Ingen vågar sig närmare.
- På natten... -I mörkret.
I mörkret.
Mitt sovrum ligger bredvid ditt.
- Vi delar visst badrum. -jag kommer inte vara här mycket.
- Jag sover så lite. -Det är därför vi är här.
- Vad jobbar du med? -Inget just nu.
Den sista jag jobbade åt... Det upphörde. Och du?
Det beror på hur man ser det. jag ska föreställa konstnär.
Men jag blev distraherad av kärleken, om du fattar vad jag menar.
- I Boston är det väl som i New York? -Har du problem att engagera dig?
Min pojkvän tycker det, men inte min flickvän...
Vi skulle kunna bo alla tillsammans men de hatar varandra.
Väskan...
Det är svårt att vara ensam om att vilja festa. Fattar du vad jag menar?
En vit duk -jag skulle kunna måla ditt porträtt direkt på dig...
Eller kanske inte.
Hur har du det själv? Är du gift? Är du ihop med nån kille?
Eller med tjejer, Eleanor?
- Var bor du? -jag har ingen.
Men jag har min egen våning - med en Liten blomsterträdgård.
Man skymtar havet och när vinden ligger rätt hör man bojarna i hamnen.
Det låter verkligen trevligt.
Du har tur, du. Men det vet du, eller hur?
Förlåt, det var bara ett hårstrå.
- Då så! Visa mig badrummet. -Det är jättevackert.
Det är enormt.
Det här är badrummet - kolla badkaret... Det är rent otroligt!
- Kolla mitt sovrum. Vackert, va? -- Ja!
Du måste se den stora hallen. Det är träskulpturer överallt.
- Se på den här! Är den inte fin? -Nej, den är ju läskig.
Kolla här borta! En underlig en...
Den får man då inte från Martha Stewarts katalog.
Jag gillar den inte.
Är den inte baserad på Rodins "Helvetesporten"?
Det är inte bara helvetet.
Barnen sträcker sig efter himlen, men själarna är fångna i skärselden.
Och det här är demonerna...
...som tar ens själ så länge de vill.
- Har du studerat konst? -Skärselden! jag var där i elva år.
- Själen är fast mellan liv och död. -jag vet hur det känns.
Som att göra en 18 timmars flygresa mellan L.A. och Paris i turistklass!
Kolla! "Alla som står framför dessa dörrar ska dömas."
Då står vi inte kvar här. Kom!
- Är den verklig? -Nej.
- Ska vi gå in? -ja.
Vad det är vackert!
- Jag börjar gilla det här huset. -Det är fantastiskt.
Kom, vi drar.
Vi är som råttor - råttor i en labyrint...
jag får inte förstöra stövlarna. De var svindyra!
- Vi går tillbaka. -Det måste vara den här vägen.
- Förlåt -Det är ingen fara.
Inte min mening att skrämma er!
Luke Sanderson, med sömnproblem - vrider och vänder...
- Och du är...? -Nell Vance.
- Har du mardrömmar? -Inte precis.
“Ångest? "Nej".
Okej, en som aldrig vet riktigt. - Och du...l.åt mig tänka...
-jag gissar på att du är en... -Börja inte ens!
- Du är så dominerande. -Tack.
- Theo. -Hej, Theo.
Herregud... - Då var vi framme!
Det här måste vara Luke, Theo och Eleanor. Hej, jag är dr Marrow.
Välkomna. Det här är Todd som just kommit. Mary Lambetta, min assistent.
- Hur gick det att köra hit, Eleanor? -Bara bra.
Välkomna till Hill House, allihop. Kom med.
Nu börjar det roliga.
Ni kanske hatar er sömnlöshet, jag vet inte om jag vill bli av med den.
Jag får mina bästa idéer när jag väntar på att somna.
Jag är ensam, emellanåt - inga störande element...
Kreativiteten flödar i tankarna och vid tre känner jag mig som ett geni.
Skämtar du?! Då känns det som om jag ska flippa totalt av all reklam-
-och Tony Robbins nödtelefon. Har du kollat på TV på natten?
Vräker man i sig den skiten, får man snart lust att flytta till Montana.
- Just därför Gud skapade sömnmedel. -Nembutal?
Nej, Todd. Vi har nog en klassisk Seconal-kvinna här.
Jag tror jag ser en liten Jackie Susann i Theo.
Nu får ni två sluta prata om läkemedel.
Tänk efter... Vad behöver vi alla här i livet?
- Mat, vatten, husrum... -Sex.
Och sömn.
Jag arbetar på en femårsstudie med Marys hjälp om folk med sömnproblem.
Jag letar efter en gemensam länk.
Och jag hoppas vi en dag ska kunna hjälpa andra...
jag vill ju gärna hjälpa andra, men alla har väl sömnproblem i våra dar?
- Livet är för hektiskt. -Vad säger du, Nell?
För er är det visst spännande och komplicerade liv som gör er sömnlösa.
Men...inget har nånsin hänt mig-
-så jag har ingen anledning att sova dåligt.
- Du skrev ju att du inte kunde sova. -ja, men det är inte som för dem.
Det var alltid nån som ropade på mig - alltid nån som knackade...
Ända sen jag var liten tog jag hand om mamma-
-som kunde vakna mitt i natten och banka med käppen på väggen.
Det var obevekligt - ett obevekligt bankande precis hela natten.
Det är konstigt-
-för fastän hon är död hör jag det fortfarande och vaknar.
Det är därför vi är här - för att försöka hjälpa dig...
Dr Marrow menar att du är ett hopplöst fall, precis som vi andra.
Tack, Mary.
Okej, varför är vi här?
För att besvara den grundläggande frågan: "Vad är det för fel på er?"
Vi testar insikt, uppfattningsförmåga.
Det blir flera test under veckans lopp.
Det är ingen tävling, så bekymra er inte om att vara bäst i klassen.
Mellan proven har ni varandra och huset till ert sällskap.
Eleanor...
- Men vi får inte gå in till stan? -Nej.
Och det finns varken telefon eller TV.
Och tjänstefolket låser grinden när de går, men...
jag har min trofasta mobiltelefon i nödsituationer.
Men varför ska vi bo hos familjen Addams?
Huset ger då inte mig särskilt stor lust att sova.
Jag ville att ni inte skulle somna alltför lätt.
Isolering är helt avgörande i ett experiment som detta.
Vem byggde huset? Vem bodde här?
Det är faktiskt en bra godnattsaga.
Det var en gång en kung som byggde ett slott.
Han hette Hugh Crain.
För 130 år sen var Concord och Manchester ledande industristäder.
Crain tjänade en förmögenhet på sin textilfabrik.
Han kunde få allt han ville-
-men helst ville han ha ett hus med barnaskratt.
Det förklarar träskulpturerna...
Han gifte sig med stans vackraste kvinna, René, och byggde detta hus.
- Det låter som en vacker saga. -Men här slutar den.
Hugh och René fick inga barn - alla dog vid födelsen...
Några år senare dog René, och Crain blev ensam.
Men han fortsatte att bygga-
-och la till rum efter rum, ett hem till familjen han aldrig skulle få.
Ingen hade sett Crain på flera år, men folk i staden sa-
-att man ibland kunde höra ljud från det gamla huset på natten.
Det lät som barn.
Vad sorgligt!
Jag behöver en drink.
Jag tror det ligger mer i historien. jag känner det. Det är omkring oss.
Det är i taket, i väggarna...
Det är i möblerna.
I den här...
Mary!
Vad hände? Herregud!
- Bort med händerna... -Det här håller blodet från ögat.
Vi tar dig till sjukhuset på en gång. Allt ordnar sig.
Här är nyckeln. Du har numret. Ring när du har talat med en läkare.
Kom tillbaka så fort som möjligt. Okej, Mary?
Det ordnar sig.
- Hon miste nästan ögat. -Nästan.
Det är en sak med huset och Hugh Crain som jag inte har berättat.
Får jag be dig att inte säga nåt till kvinnorna?
Jag vill inte störa testet.
Vänta lite!
Vill ni höra nåt riktigt läskigt? jag fick just veta det.
Sagan har även ett mörkt kapitel. Minns ni den vackra frun René?
René, stans skönhet, dog inte bara. Hon tog livet av sig.
- Berättade han det för dig? -ja, jag lovade att inte säga nåt.
- Varför tog hon livet av sig? -Kanske Crain drev henne till det.
Han byggde ju huset till kvinnan han älskade - som Taj Mahal...
Taj Mahal var inte ett palats, utan en gravkammare-
-och lika överdriven...
- Varför sa han det inte till oss? -Han kanske inte litar på kvinnor.
Ja, han visste säkert att ni som är så känsliga...
jag är trots allt en man. jag klarar av det.
- Hur tog hon livet av sig? -Det sa han inte.
Mina damer, sov så gott.
Efter middagen berättade jag första delen av Hill House-historien.
Miss Vance verkar mottaglig för associationsväckande historier-
-och reagerade sentimentalt på kärlekshistorien.
Mr Sanderson, som var Längst ner på pålitlighetsskalan, fick andra delen.
När han berättar historien vidare-
-tar känslan av spökhus fart inom gruppen.
Och stackars Mary förlorade nästan ett öga.
Jag gillar ditt sätt att kamma dig.
- Här. Den är till dig. -Till mig?
Den är jättevacker.
- Nej, jag gör det. -Det är ingen fara.
Den klär dig.
Du har varit borta från världen en lång tid, inte sant?
Ja.
Världen har saknat dig.
God sömnlös natt.
Jag hoppas min sömn nu blir rejäl
Och ber Herren vaka över min själ
Dör jag innan jag vaknar upp
Ber jag Herren ta min själ dit upp
Herregud! Vad du skrämde mig!
- Förlåt Är allt i sin ordning? -Man hoppar inte bara fram...
Går det bra? Vad gör du med handsken?
Jag kunde bara inte somna. Vad gör du med...?
- Akta dig för... -Det var inte...
- Intressant grupp. -ja, väldigt.
Jag gillar Theo - ett intressant sömnlöst objekt...
- Försök sova lite nu. -En bra idé.
- Vi ses i morgon. -Visst.
Det är fina korridorer den vägen. Hur är den här?
Inte dålig. Vi ses i morgon.
Jag kommer, mor.
Jag kommer.
Vad är det? Var kommer det ifrån?
Vad är det som händer?
Känner du den?
Kylan. Känner du den? Känner du den?
Den rör sig.
Det är över.
Det är över, inte sant?
Kom tillbaka, Nell..
- Kom tillbaka! -Den är i mitt rum!
Är allt i sin ordning? Är allt okej?
Det är Luke.
- Är allt i sin ordning? Vad händer? -Luke!
- Hörde du det? -ja, alldeles nyss.
Var det en del av experimentet? Oväsendet! Vad hörde du?
Att du ropade: "Luke, hjälp!"
Jag har inte ropat på dig.
Den var här och fortsatte till Nells rum.
Låt mig se.
Kan du tända?
Jag varken ser eller hör nåt.
Jag drog visst kortaste strået - era rum är ju fyra gånger större än mitt!
Var det det där ni hörde?
Jag hade precis tagit ett bad, så kanske det...
ja, men hur förklara kylan?
Drag - någon kanske hade lämnat ett fönster öppet...
- Vem kände kylan först? -Det gjorde visst jag.
- Spelar det nån roll? -Eleanor, sa du "Theo..."?
Ingen behöver säga till mig att jag fryser.
Då skyller vi det hela på rören...
Om ni inte behöver mig mer, går jag och lägger mig. God natt.
Ja, jag också.
- Klarar ni er nu? -Jadå.
Hörde du verkligen inte nåt?
Nej.
Leta rätt på oss, Eleanor.
Eleanor...
Leta rätt på oss.
Träskulpturerna är läskiga.
Alla de feta små keruberna och änglar med pälsdjur. Det är bisarrt.
Det är nog barnen som han byggde huset till.
Jag tror inte att Crain var en vänlig gammal pamp som var fäst vid barn.
Han utnyttjade folk och lät barn jobba 16 timmar om dan.
Allt detta är bara propaganda.
Precis som Teletubbies. De skrämmer också livet ur mig.
Och de sjunger - alltså ändå läskigare!
- Hur går det? -jag kan inte lösa den här.
- Och du då? -Varför ska vi göra de här testen?
Och varför måste vi vara i det här gamla huset?
Jag gillar huset. Det är ett vackert hus.
Ja, det är väl det, men jag tror att dr Marrow har nåt för sig.
Jag tänker gå till botten med det efter det att jag tittat in hos Theo.
- Jag ska se hur hon har det. -Eller vad hon har på sig.
Ja. Såg du vad hon hade på sig igår?
Ja, jag är helt klart lite svag för Theo.
Jag stänger dörren, så du får vara i fred.
- Om det är nån där, hittar vi honom. -Såg du nåt som rörde sig?
- Var du ensam? -ja, Luke hade precis gått.
- Men jag såg inte nåt. -Ska se här...
- Det är bara aska. -Förkolnat trä.
Hej, jultomten!
- Herregud! Gick det bra? -jadå.
- Vad är det? -En gammal. rökgång.
Den leder till skorstenen.
Herregud!
Var det den du såg?
Nej, det var inte den jag såg.
Det var inte den jag såg.
Är du okej?
- Luke, är du okej? -Nej! jag höll ju på att krossas.
Jo, jag såg det. jag bara undrade...
Det måste ha varit den. Klart du blev rädd.
- Den skrämde livet ur mig också. -jag vet vad jag såg.
Huset är förvirrande som du själv sa. Inget är det man tror.
Jag är inte förvirrad.
Jag såg nåt och det var inte det. Det var nåt där.
Kom och se.
VÄLKOMMEN HEM, ELEANOR
"Välkommen hem, Eleanor." Vad betyder det?
- Hans ansikte... -Det är mitt namn.
Vem gjorde det? Vem skrev det?
- Är det ett av dina sjuka skämt? -jag har bättre humor än så...
- Tror du att det var jag? -Det kan det ha varit.
Tror du jag har en lång stege i bakfickan? Kanske du skrev det.
- Det är du som är konstnären. -jag vill veta vem som skrev det!
- Var det du, Theo? -Nej! Kanske det var du.
- Att du vågar anklaga mig! -Du vill kanske ha uppmärksamhet.
- Vad snackar du om? -Sluta nu! Vem var det?
Vem det än var, så var det elakt.
Ni känner mig inte.
Det var inte jag.
Är allt i sin ordning?
Jag vet att du tror det var jag, men det var det inte. jag hittar inte på.
Ni tror allihop att jag vill få uppmärksamhet.
Det kanske inte gör nån skillnad-
-men jag tror du är en känslig kvinna som tidigare blivit utnyttjad.
-"Välkommen hem." -Mr Dudley tar bort det.
Kom. jag vill visa dig en sak.
Vad fint!
Jag visste väl att du skulle gilla det.
Jag undrar vad som hänt med honom.
Violer! Nån måste ha dött här.
I hela mitt liv har jag väntat på ett äventyr.
Jag trodde aldrig att jag skulle få uppleva det.
Äventyr är ju till för soldater
eller för kvinnor som tjurfäktare faller för.
Och här står jag nu.
Målningar talar till mig.
Jag hör underliga ljud på natten.
Och det har bara kostat mig 19 liter bensin.
Tror du verkligen att nån skämtar med dig?
Det spelar ingen roll. jag kan vara offer eller frivillig.
Jag väljer frivillig.
Vi är här. Den här vägen, Eleanor.
Leta reda på oss! Eleanor, leta reda på oss!
I liggaren.
Va?
Det är Crains arbetsrum.
"Concord." Hans textilfabrik...
"Man - Kvinna - Barn." Barn...
Tolv år.
Elva år, tolv år...
Det är så många.
Tio år.
Tolv år.
De dog så unga.
Elva år... Vad råkade ni ut för?
- Theo! -ja, ja...
- Vad är det? -Det är flera hundra.
- Han bokförde allihop. -jag låg i min allra skönaste sömn.
Namn, datum, ålder. Namnen är överstrukna.
- Det är döda barn, Theo. -Kan vi snacka om det i morgon?
De visade mig det.
Du anar inte hur jag hittade dem.
- Hur hittade du dem? -Blodet förde mig till bokhyllan.
- Blodet? -Små fotspår av blod.
- Jag är bekymrad för dig, Nell.. -Huset försöker berätta nåt för mig.
Vet du vad? Nell, du måste sova.
Du måste sova. Gå och lägg dig.
Oka.)-
Jag lyssnar.
Dr Marrow?
Eleanor Vance tar avstånd från de andra.
Det är oklart vad hon såg i spisen,
liksom hennes attityd inför målningen.
Intervjun i går-
-med syfte att fastställa vidden av hennes självbedrägeri-
-blev ofullständig på grund av hennes...känslomässiga instabilitet.
Jag vet lite om experiment. Vänta lite, Theo...
Tänk på alla ljud, den öppna spisen och den målade texten.
Det är bara akademiskt lockbete. Han säger han studerar sömnlöshet.
Egentligen vill han se vår reaktion på de fenomen han själv står bakom.
Nej. Det är inte doktor Marrow.
Nell, är allt i sin ordning?
Jag har letat efter dig överallt. Är du okej?
- Det är inte doktor Marrow. -Om det inte är han...
Om du inte tror att det är en del av experimentet, varför stannar du då?
Borta bra men hemma bäst.
- Herregud! -Vad är det?
Vad är det?
Vad är det, Nell?
Om det inte är doktor Marrow, är det ganska läskigt.
Nej, det är inte... Det är inte nåt jag hittar på!
Det är det inte. jag vet det.
Det är nåt här. jag kan bevisa det. jag vet att det är sant.
"Carolyn."
Carolyn var hans andra fru.
Eleanor, den öppna spisen.
Var är ni? jag kan höra er.
Där är ni ju! jag ska släppa ut er.
Jag kommer och släpper ut er.
Jag ska släppa ut er. Jag släpper ut er.
Ta det bara lugnt. Vad är det som stinker?
Jag kan inte. jag försöker...
- Han dödade dem. -Va?
Barnen från fabriken. Du hade rätt.
Han ville fylla huset med barnaröster.
Han tog dem hem hit, men sen fick de inte gå.
Han lät dem inte gå.
Och jag hittade skallarna, precis som Carolyn gjorde.
- Vem är Carolyn? -Vem dödade han?
Han gifte om sig.
Men han kunde inte dölja sin hemlighet. Det kan man aldrig.
Carolyn upptäckte vad han gjort. Nu är han ute efter mig.
Vem är ute efter dig? Och varför?
- Vad händer med henne? -Hon är omtöcknad.
Han ville fylla huset med barn, men han blev ett monster.
Såja, 551.3- -'
Carolyn visade på fotot var han gömde dem.
Och alla är inspärrade. Han vill inte släppa dem.
Hör på mig. Det är inte sant.
Han är fortfarande här. Hugh Crain är fortfarande i huset.
Nej.
Tänk om hon har rätt. Tänk om hon har rätt.
- Det är ingen idé att snacka om det. -Sluta nu!
Hör på, allesammans.
Låt mig förklara vad som pågår.
Ni ingår i en studie av rädsla och hysteri.
Är det därför vi är här?
Tog du hit oss för att skrämma oss?
Skulle hon få ett nervsammanbrott innan du sa nåt, eller...?
Jag gav er ledtrådar, ni skapade historien. Men nu sätter vi stopp.
Inget av detta är verkligt. Eleanor, det är inte verkligt.
Se på benknotorna i öppna spisen! jag såg hans fru hänga i växthuset.
Jag är ledsen att jag tog med er hit.
- Vi kan åka hem i morgon bitti. -Vill du inte ens se efter?
Jag följer med henne upp. Du har gjort tillräckligt.
- Det var experiment under kontroll. -Under kontroll?!
- Hon är i chocktillstånd. -Det var inte meningen.
Du ger katten i oss. Du ger katten i sömnlöshet.
Du ville skrämma livet ur oss för ditt test eller din modell...
...eller vad du nu kallar det. -Nu hör du på mig!
Jag försöker hjälpa folk. jag studerar fruktan.
Jag försöker förstå folks beteenden och känslor.
Du har inga känslor.
- Vart ska du? -jag ska se vad Eleanor snackade om.
Vad håller jag på med?
God natt. jag kommer strax tillbaka. jag hämtar en kopp te till dig.
Herregud, den letar efter mig.
Vem höll mig i handen?
Nej.
Nej!
Du får inte skada ett barn!
Eleanor!
Nej! Det är inte jag!
Vem är du?
Vill du ha mig?
Vem är jag?
Varför vill du ha mig? Varför?
Vem är jag? Vad försöker du berätta för mig?
Välkommen hem, Eleanor.
Eleanor...
Va?
Eleanor, var inte rädd.
Förstår du mig?
Dörrarna, Eleanor! Bara dörrarna kan hålla honom borta.
Åh, nej! Han kommer!
Vad är det?
Vad vill ni mig?
Hjälp oss, Eleanor!
Vad är det? Vad är det ni försöker säga mig?
Vad vill ni jag ska göra?
Jag ska hjälpa er. jag är nästan framme.
- Jag ska hjälpa er. -Rör dig inte.
Rör dig inte.
Stanna där.
- Håll fast dig, Eleanor. -Vajern!
Den håller inte för din vikt!
Rör dig inte.
Herregud.
Eleanor, se på mig. Klättra tillbaks till plattan.
Kom nu, så går vi ner tillsammans. Kom nu. Klarar du det?
Barnen behöver mig. jag måste gå till dem.
Snälla du, lita på mig.
- Klättra över nu. -Gör det, Nell! Snälla du!
Håll i dig!
- Här. -Tack.
Tack, Eleanor.
Skynda dig.
Han vill inte låta dem gå. Inte ens nu vill han låta dem gå.
Kom, vi måste gå. jag lämnar dig inte här.
Hon ser dålig ut. Vi måste ta henne till läkare med en gång.
I morgon. Porten är låst, vi måste vänta till Dudley-paret kommer.
Va? Du visar verkligen medlidande! Vi väntar väl till i morgon, då.
- Du hinner skriva fler "välkommen"! -Det var inte jag!
- Nej, det hade ju inte varit etiskt. -Kan ni hålla käften nu?
Kom igen nu!
Nån måste stanna hos henne i natt. Hon kan inte vara ensam.
Jag tar första vakten.
Miljön visar sig vara bra för att framkalla hysteriska reaktioner.
Gruppen visar...klassiska tillstånd för trauman och...
jag skulle ha avbrutit det hela när Mary blev skadad.
Och helt klart när Eleanor blev...
jag måste få iväg dem härifrån.
Vad hände? Vad hände?
Det...händer inte...
Det är Nell!
- Vad händer? -jag får inte upp dörren!
Herregud.
Vi måste få ut henne härifrån.
Skynda er!
Ät sidan!
Kom nu, Nell!
UPP med dig!
Kom nu!
Jag stannar inte i det här huset en sekund till!
Öppna den!
- Jag kan inte klättra upp. -Kom igen!
Herregud!
Dr Marrow, hur visste du att huset ville ha mig?
- Vad menar du? -Varför ringde du om annonsen?
Jag har inte ringt till dig.
Du sa att jag skulle titta i tidningen.
Första gången jag talade med dig var här i huset.
- Vad gör vi? -Vi måste köra igenom porten.
Vi måste köra igenom den. Nell, jag behöver din bil.
Hytta på en
- Luke, är du okej? -Öppna dörren!
Eleanor, kom tillbaks!
- Slå av motorn! -Det går inte.
Du måste komma ut!
- Akta dig. -Skynda dig.
- Ta tag i min arm! -Är du okej?
- Är du okej? -Herregud...
Var är Nell?
Detta är vansinne! Hon kanske inte vill att vi hittar henne.
Hör ni...?
Hon är där inne.
Hämta henne.
- Kom, min vän. Nu följer du med oss. -jag kan inte, Theo.
Jovisst kan du det. Vi åker till din lägenhet, bara vi två.
Vi kan sitta och lyssna på hamnen. Ska vi göra det?
Det låter så härligt, Eleanor.
Du vet att jag inte har nån lägenhet.
Då åker vi till mitt Loft i stan. Du kommer att älska det. Kom nu!
Nej. jag är där jag vill vara.
Jag är hemma, Theo.
Vi har inte tid med nåt daltande.
I det här rummet födde Carolyn sitt barn, innan hon gav sig av.
Barnen ville jag skulle se det-
-så jag skulle förstå att det var mitt hem...
- Herregud. -Hon var min mormors mormor.
Och barnen är min familj. jag hör hemma här.
Jag måste stanna här. jag är inte rädd längre.
- Barnen behöver mig. -Nej.
- Barnen är döda. -Nej. Inte för honom.
Han fortsätter att plåga dem - är jag här, kan han inte skada dem.
- Vi måste gå! Ta henne! -Ni måste gå. Ni kan inte stanna här.
- Ni är inte i säkerhet här. -Spring!
Fort!
Han tänker inte låta er gå!
Det är för sent. Han tänker inte låta er gå.
I helvete heller. jag ska få ut oss härifrån.
Lås UPP!
Det är rena vansinnet!
- Det måste finnas en annan väg ut. -Han har glassplitter i handen.
- Ta ut det. -Dra ut det bara.
Lägg på nåt.
Din satans jävel!
- Luke, nej! - Va?
Låt bli!
Vi bränner ner huset. Vi bränner ner det!
Hjälp!
Rulla av den!
Herregud! Kom ut, Luke!
- Vi kan inte komma ut. -Vad ska vi göra, Eleanor?
Han lekte kurragömma med dem. Ni måste gömma er.
Gömma oss? Tror han detta är en lek? Vad kommer att hända?
Varför vill han ha oss?
Se UPP!
Du får inte skada dem!
Ät sidan!
Spring, Theo!
- Spring er väg! -Följ efter oss!
Hugh Crain!
Dörrarna, Eleanor. Gå till dörrarna.
"Alla som står framför dessa dörrar ska dömas"
Dörrarna, Eleanor.
Hugh Crain!
Eleanor!
Nell! Vad hände?
Vart tog du vägen?
Nej! Låt dem vara! jag är inte rädd längre. jag är inte rädd för dig.
Barnen behöver mig, och jag ska befria dem!
Inte ens i döden ville du låta dem gå!
Flytta på dig!
Jag stoppar dig nu.
Gör det inte, Eleanor! Han dödar dig!
Det handlar inte om dem. Det har alltid handlat om familjen.
Om Carolyn, om barnen från fabriken. Du ville höra rösterna, familjen!
Jag är din familj, morfar, och jag har kommit hem.
Nej, det har du inte.
Nu är det bara du och jag, Hugh Crain.
Skärselden är överstånden. Fortsätt till helvetet.
Stanna hos oss, Nell!
Tack, Eleanor.
Jösses!
Stadsbor...
Gav dina experiment önskat resultat?